THE BORGIAS Sezonul 1 Episodul 6
Traducerea și adaptarea: Ionut666, Felixuca, Shadow
CASTELUL PESARO
Apotecarul a preparat această alifie, domnul meu.
Mi-a spus că s-ar putea să doară,
dar a zis că durerea merită să fie îndurată.
- Vei număra din nou? - Da, domnul meu.
Altfel rana s-ar putea infecta.
Unu...
- Unu... - Doi...
- Trei... patru...
Și am terminat, bunul meu lord Sforza.
Al naibii cal. O viperă trebuie să-l fi speriat.
Dar trebuie să fim recunoscători, domnul meu.
S-ar putea să stai câteva luni în camera asta mică,
dar cel puțin piciorul tău a fost salvat.
Ai fost milostivă cu mine, Lucrezia Borgia.
Și poate că eu...
nu am fost de prima dată... bun cu tine.
Te rog, domnul meu, nu te gândi...
Vă acum acea nobilitate care izvorăște
din sufletul tău... nu din sânge.
Te iert pentru accidentul că te-ai născut cu numele Borgia.
Atunci trebuie să-ți accept iertarea, domnul meu,
pentru... accidentul că m-am născut cu acest sânge.
Aș vrea ca în semn de mulțumire pentru grija ta,
să-ți împrumut calul meu.
Calul tău?
E foarte agitat când nu e călărit.
O să-l călăresc bucuroasă, domnul meu.
Regele Ferrante din Napoli vă trimite umilele lui salutări.
Regele Ferrante din câte știu nu poate vedea și auzi?
Fiule.
Cu toate astea vă trimite fiecare gând bun.
Iar în fața afirmațiilor mincinoase asupra regatului său...
din partea Spaniei, Franței și principatului Milan,
ar vrea să-i amintească Sfinției Voastre de justețea
cererii de indepedență a regatului Napoli.
Un Napoli indepedent poate fi doar un câștig pentru Roma.
Iar eu, ca mabasador, sunt mândru să prezint portretul,
pentru aprecierea dumneavostră, a ultimei lui fiice nemăritate.
Sancia, ducesă de Squillace.
- Unde e Squillace? - În regatul Napoli.
Fratele meu cel mic Joffre are doar 13 ani.
Înălțimea Sa a înțeles că viitorul mire va fi
ganfolonierul însuși, ducele de Gandia.
Eu?
Trebuie să fie o greșeală.
Nu aș lua-o niciodată de soție
pe fiica nelegitimă a regelui din Napoli.
Te rog să comunici mulțumirile noastre prietenului și aliatului nostru,
regele Ferrante, a cărui cerere pentru idependență o înțelegem pe deplin,
pentru oferta lui generoasă?
Veți avea răspunsul nostru în scurt timp.
Soțul meu nu mai poate călări. Nu mă mai poate regula.
Nici măcar nu mai poate vâna. Chiar și căprioarele se bucură.
Voi fi pedepsit pentru asta? O să fiu biciuit?
Pentru că le-ai făcut pe căprioare fericite?
- Tu ești fericită, doamna mea? - Poate.
- Îndeamnă calul să plece. - Dar fără bici?
Nu e nevoie de bici. Îmboldește-l cu călcâiele.
Crezi că se cuvine?
Eu, Juan Borgia, și fiica nelegitimă a regelui din Napoli?
Alianța noastră cu Napoli la momentul ăsta e cea mai importantă.
Eu sunt ducele de Gandia.
Gonfalonierul statului papal. Fiul papei Romei.
- Frate, amândoi suntem. - Atunci căsătorește-te tu cu ea.
Doar știi că eu nu mă pot căsători.
Atunci să fie Joffre!
Joffre încă se joacă cu păpușile surorii sale.
Aici avem una în mărime naturală.
Lucrezia se joacă încă cu păpușile și s-a măritat.
Așa e.
Ar trebui să-i trimitem pe toți cei dragi nouă în Pesaro?
În Squillace?
Nu mă voi căsători cu ducesa de Squillace.
Dar voi călări până în Napoli să prezint portretul fratelui meu mai mic.
Juan...
Unul din noi trebuie să se asigure că e o mireasă potrivită.
Sau vrei să-ți las ție onoarea?
Nu pot. Am treburi în Roma.
Da, așa am auzit.
Ce ai auzit?
Că sub mantia de cardinal încă e un bărbat.
- Uită-te la tine. - La mine?
Ești ca Narcis. În apa izborului.
Narcis?
Nu-l știi pe Narcis?
Nu știu să citesc și să scriu, doamna mea Lucrezia.
Narcis s-a îndrăgostit de propria oglindire.
În apa unui izvor.
Nu te mișca.
E imposibil.
Să te îndrăgostești de o oglindire?
Să o săruți.
Credeam că niciodată nu voi cunoaște dulceața.
- E reședința ta, cardinale? - Deocamdată.
Gusturile tale sunt simple, cardinale.
De o singură podoabă am nevoie aici.
Pot să-ți spun altfel decât cardinal?
Spune-mi Cesare.
Cesare.
Amintește-mi de ce sunt aici, Cesare.
Pentru că vrei să fii.
Pentru că...
Absența soțului tău o face posibilă.
Pentru că...
e timpul să nu te mai prefaci.
Te rog. Nu am încredere în inima mea.
Trebuie să ai, dacă ai venit cu mine.
Mă poți iubi, Cesare Borgia? Sau e doar dorință carnală?
Mi-e foarte teamă că e vorba de amândouă.
Cu una dintre ele mă pot descurca.
Dar cu amândouă sunt pierdut.
Poate ieși un lucru bun dintr-unul rău, Paolo grăjdarul?
- E un lucru bun? - Da. Cred.
- Care e cel rău? - Cred că știi...
Paolo grăjdarul.
- Am și un prenume. - Nu vreau să-l știu.
Îți voi spune Narcis.
Dumnezeule.
Mă faci să sper. Și mi-e frică să sper.
- Ce să speri? - Zile ca acestea.
În viitor, cu tine.
Dacă le-ai da?
Te implor, nu mă face să sper.
Se va întoarce acasă peste două zile.
Poate că afacerile îl vor reține.
Prefer o casătorie pur defensivă.
În termenii care au fost deja descriși de ambasadorii noștri.
Iar eu îmi doresc fericirea fiului meu mezin.
- Și 20.000 de ducați cu siguranță. - Poate.
Dar avem nevoie de căsătoria asta mai mult decat avere.
Lupii se adună în jurul statelor papale.
Și vom avea o nuntă...
numai dacă o voi putea vedea încă o dată pe draga de Lucrezia.
Iartă-mă, gonfalonier Borgia,
pentru că îmi hranesc tatăl în timp ce discutăm.
Are atât de puține plăceri rămase. Dar îi place puiul!
Ce coincidență.
Puiul este mâncarea favorită a fratelui meu Joffre.
Poate e timpul ca sora mea să-i dea de mâncare.
Are doar 13 ani. Curând va deveni bărbat.
Atunci sunt cu adevărat binecuvântată prin această căsătorie.
Într-adevăr.
Iar fratele tău, gonfalonierule, este nelegitim ca mine?
Tatăl său a scris o bulă papală
pentru a conferi legitimitate tuturor copiilor săi.
Sper că a fi bastard nu e o problemă?
Nu ne place termenul ăsta, Înălțimea ta.
De ce nu? Pe mine nu m-a deranjat niciodată.
Mi s-a părut că îmi dă o anumită libertate.
Lasă-mă să spun doar că dreptul său la moștenire
este asigurat în termenii legii.
Dacă cel promis în căsătorie are aceeași vigoare ca fratele său...
Te-ai mărita cu acest Brogia care e de față, nu-i așa, dragă surioară?
Sunt sora ta din flori, Alfonso. Mă voi căsători cu cine mi se spune.
Sunt sigur că fratele tău va ajunge ca tine, goonfalonierule.
Vine cu multe beneficii: numele de Borgia, bărbăția lor.
Mi s-a că e considerabilă, la pat și în afara lui.
Mai important decât toate, protecția papei de la Roma
pentru săracul și asediatul nostru regat.
Avem dușmani care se apropie rapid, gonfalonierule.
Odinioară numele tatălui meu era destul pentru a-i îngrozi.
Poate că numele tatălui tău va avea același efect?
Mi s-au încredințat toate bătăliile tatălui meu.
- Nu ți-e frică, dragă surioară? - Mă tem...
Poate după masă, gonfalonierule, sora mea îți va face turul castelului?
Tatăl meu avea un mod de a se ocupa de dușmanii săi.
S-ar putea să-ți fie de folos pe viitor.
- Tatăl tău a pus să fie împăiați? - Într-adevăr.
Inteligent.
I s-a dus vestea pretutindeni.
Asemenea reputației tale.
Oare? Ar trebui să fiu flatată?
În cazul tatălui meu, a inspirat groaza.
Eu ce-ți inspir, Juan Borgia?
Poftă trupească.
Atunci trebuie să mă ocup de asta... cu ardoare.
Vrei să testezi viitoarea soție a fratelui tău
la fel cum ai face cu o iapă?
Dar cu o așa frumusețe...
Atunci, testeaz-o.
Aș ști...
- ...cum poate fi călărită. - Poate.
Găsești politica mai captivantă decât...
- Decât arta iubirii? - Am zis eu asta?
Au mai multe în comun decât crezi.
Mă îndoiesc.
Să luăm, de exemplu,
piciorul tău cel elegant.
E o metaforă perfectă pentru politica din Italia.
Aici... este Franța...
sursa tuturor tulburărilor.
Dar mergând spre sud și traversând Alpii...
găsim ducatul Milano.
Sub acesta e Florența.
Și aici... pe colina asta..
e Roma.
Dar Napoli... e pulpa ta elegantă...
neasemuita ta gleznă...
călcâiul...
talpa...
și deliciosul tău deget.
Cât stai întinsă... nu pare important.
Dar de încerci să te ridici,
vei descoperi că echilibrul tău vine de aici.
- Napoli. - Da, Napoli.
Dar acum...
eu voi invada...
frumoasa Franța.
Înălțimea sa încearcă un nou tun, Eminența Ta.
E perfecționat în timpul unei lupte cu barbarii de englezi.
Maiestate,
vi-l prezint pe cardinalul Giuliano Della Rovere.
Cardinale Della Rovere,
maiestatea sa, regele Carol al Franței.
- Alteță. - Am auzit de tine.
Și eu de Măria Ta.
Faima ta militară a ajuns până departe...
Să lăsăm amabilitățile!
Tu ne oferi coroana napolitană?
Regatul Franței are de mult pretenții
asupra regatului Napoli.
Aș sune...
Am zis să terminăm cu politețurile.
Spune-mi, cardinale,
cum ai face ca să pui coroana regatului Napoli...
pe căpățâna asta urâtă a mea?
Și chiar e extraordinar de urâtă, nu-i așa?
Înălțimea sa întruchipează toate vigoarea neamului francez.
Se teme să o spună!
- Nu-s urât, generale? - Abia suport să vă privesc.
Recunoaște, cardinale!
Am grația unui pitic din târg.
Nu veți auzi aceste cuvintele pe buzele mele, maiestate!
Atunci poate n-o să ajungem nicăieri. Eu apreciez doar sinceritatea.
Spune-ne ce dorești de la noi.
Compatrioții mei sunt învățați cu spectacolul războiului,
nu cu realitatea acestuia.
N-ar avea curajul să dea piept cu furia francezilor.
Vrei să mărșăluiesc spre Roma, să-l înlătur pe Borgia,
să-ți dau coroana papală,
sperând să-mi pui pe frunte coroana regatului Napoli?
Vreau să-i redau Bisericii demnitatea de odinioară.
Borgia n-o poate face? Nu poate reface demnitatea Bisericii,
pune coroana napolitană pe țeasta asta urâtă?
- Țeastă? - Cap.
Oricum, trebuie să ajungeți la Roma, Maiestate.
Chiar trebuie?
Și compatrioții mei sunt învățați cu spectacolul războiului...
Doamne!
Soțul meu e plecat de o săptămână.
Ai zis că s-a dus la Ostia. Acolo nu-s femei?
O spui atât de direct, Cesare Borgia.
- Mă umpli de teamă. - De ce?
De consecințele afecțiunii tale.
Nu pot mulțumi pentru timpul petrecut împreună?
- Cui să-i mulțumești? - Lunii. Zeiței Venus.
Aș îndrăzni să spun că și bunului Dumnezeu.
Nu ne privește în ceasul ăsta?
Văd cu ochii Săi că e un lucru bun.
Ai fost uns preot, dar proferezi blasfemii.
Dacă lauda adusă frumuseții tale e o blasfemie,
atunci sunt un blasfemiator.
Un blasfemiator și un eretic.
Uneori mă înfricoșezi.
Războiul e urât, cardinale.
Mai urât decât aș fi eu vreodată.
Trebuie abordat cu multă precauție.
Așa cum ar trebui să fie abordată Măria Ta?
Învață să vorbească pe șleau!
Cât despre război, privește aici.
E noua mea invenție.
Dacă funcționează, va fi...
cu adevărat fioroasă.
Va da naștere unei noi epoci de grozăvii.
Ghiulele în lanț.
Trebuie lansate împreună.
Dacă n-o fac, am putea fi făcut bucăți.
Vrei să dai tu semnalul?
- Ar fi un privilegiu, Înălțime. - Poate fi și sfârșitul tău.
- Un sfârșit oribil. - Dar și al Măriei Tale.
Foc!
Impresionant.
Da?
Narcissus.
Dacă lordul Sforza ne-ar găsi...
Cum ar putea urca scările astea?
Ce-i?
Necuratul!
Unt, stăpâne Sforza. Pentru dimineață.
- Ai cunoscut-o pe logodnica mea? - Da.
Tăcerea ta mă alarmează, frate.
Liniștește-l pe micul Joffre.
Fii încredințat, Joffre, că n-are coarne.
- E frumoasă? - Nu.
- E blândă? - N-am de unde ști.
- Are vreo calitate? - Are două picioare.
Numărul normal de ochi. Zece degete.
Deci nu-i nici frumoasă, nici blândă.
Are doi ochi, zece degete și două picioare.
Nu le uita pe cele de la picioare. Cred că-s zece la număr.
Mă voi însura o singură dată, mamă.
Micuțule Joffre!
- Nu e doar drăguță... - Nu?
- E frumoasă! - Serios?
Și e un înger născut pe tărâmurile napolitane.
Dacă nu te însori tu cu ea, mi-aș face-o eu soție.
- Cu adevărat? - Da.
Îmi dai permisiunea ta?
Nu, Juan. E logodnica mea.
Așa e. Cine-i un băiat norocos?
Pare bogat. Cine crezi că e? Vreun nobil?
Nu știu. Toți semănăm când suntem morți.
E îmbrăcat ca unul...
Mă ademenești să lupt...
Dar înțelegi ce înseamnă asta?
Doar un război drept în numele creștinătății.
Niciun război nu e "drept".
Războiul înseamnă haos,
forța brută împotriva altei forțe brute,
până când una dintre tabere este nimicită cu desăvârșire.
Am citit despre bătăliile tale din Italia.
Mercenari pe cai împopoțonați,
luându-se unul de altul ca păunii până ce o tabără se retrage
cu ceva ce voi numiți "onoare"?
Războiul n-are nimic onorabil.
Francezii au aflat asta luptând împotriva englezilor.
Înseamnă sânge, moarte, armuri izbite una de alta,
până când cineva se predă,
fiind sortit morții sau supunerii.
Ai grijă ce rugi înalți, cardinale, când te rogi pentru război.
Te vei trezi într-un loc unde nici rugăciunile nu ajung.
Cum a zis sfântul Augustin, mamă...
Mă însor, Doamne, dar nu chiar acum!
- Draga mea! - Theo.
Ți-e dragă?
- Am auzit că te-ai întors. - Juan.
Casa pe care ți-a cumpărat-o tata nu ți-e pe plac?
E prea friguroasă? Poate prea pustie?
Aș vrea să te las, bunule domn, fără a te mai tulbura.
- Da, vei pleca. - Fiule!
Da, sunt fiul tău.
Țăranul ăsta e aici pentru că se crede părintele meu?
- Nu! - Juan, te rog!
Probabil a auzit zvonurile că unul din noi îl are drept tată
pe păstorul ăsta de capre.
- Juan, încetează! - Suntem fiii papei!
Și tu îl primești pe un păstor?
Familia mea e aici? Juan!
Ce-a făcut papa pentru tine?
M-a scăpat pentru totdeauna de cei de teapa lui.
Du-te! Pleacă!
Asta nu mai e casa ta.
Mă voi întoarce, mamă, după placul inimii.
- Însă pe el nu-l voi accepta aici! - Am spus... să pleci.
Ți-am cerut să ne întâlnim aici... pentru că soțul meu a fost găsit.
Eșuat pe malurile Tibrului,
mort de trei săptămâni, cu răni la gât, prin înjunghiere.
În acele trei săptămâni m-am oferit ție.
Mi-am încălcat juramaintele maritale.
Am crezut...
Poate am sperat că ai procedat așa de bună voie.
Ți-ai cumpărat acele trei săptămâni cu o crimă!
Ți-am spus că în acea noapte ere în drum spre Ostia.
- Recunoaște, cardinale. - Nu recunosc nimic.
Chiar și așa, sângele e pe mâinile tale.
N-a fost nicio crimă. S-a luptat. A pierdut.
Te-am implorat să nu te întâlnești cu el.
M-ai implorat să nu mă pun în primejdie.
Habar n-aveam de ce ești în stare.
- Și eu credeam că mă cunoști... - Am crezut că cunosc un bărbat.
Cineva in contradictoriu, poate, între lumesc și Dumnezeu.
Nu însă un criminal.
E o crimă să aperi onoarea mamei tale?
Să-i asiguri libertatea celei pe care ai putea s-o iubești...
chiar mai mult decât onoarea propiei mame?
Dacă așa e, atunci m-am născut un criminal.
Poate Dumnezeu te poate ierta, pentru că eu nu știu dacă voi putea.
Crezi că-mi pasă dacă Dumnezeu mă va ierta?
Îi pasă de fercirea și viitorul tău.
Acum ți-am oferit așa ceva. Mi-ai cerut să te eliberez.
Nu mi-ai oferit un viitor.
Mi-ai oferit o viață întreagă de chin...
Am fost complice la crima ta.
Încă mai țin la tine...
însă nu-l cunosc pe monstrul de lângă mine.
Atunci lasă-mă să-ți spun...
M-am născut... în rușine. Cu un blestem...
La fel ca stigmatul lui Cain.
Însă ăsta e stigmatul familiei mele, al tatălui meu.
Stigmatul familiei Borgia.
Am încercat să fiu altfel decât ceea ce sunt.
Am dat greș...
Te-am dezamăgit și pe tine, lucru pentru care îmi pare rău.
Tu... îl ai pe Diavol în tine, cardinale.
Ai văzut ceea ce inima mea își dorește și mi-ai oferit lucrul ăsta.
Mi-ai oferit fericirea printr-o crimă la care nici nu m-am gândit.
De-acum trebuie să-mi trăiesc viața în penitență, rugându-mă la izbăvire.
- Unde? - N-o să știi unde.
- Vorbești de-o mănăstire? - Vorbesc de solitudine.
Te voi găsi. La fel ca "Abelard și Eloise".
Te poți ascunde într-o mănăstire, însă nu poți scăpa de mine.
Ai dreptate. Niciodată nu voi scăpa de tine.
Ți-ai pierdut mințile?
Să verși sângele soțului mamei tale?
Să-l bați ca pe ultimul on?
Dacă asta e el...
Dacă el e așa, atunci tu ce ești?
Ai auzit ce se vorbește...
Unul dintre noi a fost zămislit de el,
nu de tine, papa de la Roma?
Și tu vrei să alimentezi toate aceste zvonuri?
Despre ce vorbește întreaga Romă, chiar acum?
- Nu-l accept în casa ei! - Nu...
Tu nu-l accepți?
Ai idee cât de mult am făcut
ca să păstrez intactă reputația mamei tale?
Ai fost crescut să fii un soldat, un general,
un conducător al oamenilor.
Așa se poartă un gonfalonier?
Se luptă ca un soldat de rând în casa mamei sale?
Iartă-mă, tată, dacă onoarea mea mi-a cerut așa ceva...
Onoarea ta?
Știi ce se vorbește despre tine?
Știi ce se vorbește pe la colțuri despre tine?
Ce, tată?
Că fratele tău ar fi mai potrivit pentru rangul tău.
Chiar vrei să luăm în considerare așa ceva?
Promite-mi că nu vei face așa ceva, tată.
- Dacă promiți să te stăpânești. - Promit.
Promite-mi și tu că sunt sânge din sângele tău.
Ești fiul nostru. Al nimănui altcuiva.
Nu ne face să regretăm lucrul ăsta.
N-o voi face.
Cum îmi pot repara greșeala?
O poți implora pe mama ta să te ierte.
Și o poți însoți la nunta fratelui tău, Joffre.
Tată...
Iubirea mea...
Cred că sunt în Rai...
- Sau încă vizez? - Nu, tată. Eu sunt.
Papa Borgia și-a logodit fiul cu fiica regelui Ferrante.
Cu ce schimbă asta lucrurile?
În curând va urma și înscăunarea din Napoli.
Ferrante n-ar fi fost de acord fără așa ceva.
E bătrân, Ferrante ăsta, și mai urât decât mine.
Însă fiul lui nu e, stăpâne.
Vrea să-și vadă tatăl înscăunat înainte să moară,
pentru a pune mâna pe coroană și pe regat.
Acum e momentul cel mai oportun să acționăm.
Cesare!
- Scuză-mă, cardinale. - Da.
Spune-mi, Lucrezia... Căsnicia e...
A fost... dificil, la început.
Apoi a fost tot mai bine.
- Vreau detalii. - Nu le vei primi.
Soțul tău, Giovanni...
A căzut... de pe cal. Ce nesăbuit...
O să meargă la vânătoare.
Cu cât soții sunt mai retrași, cu atât sunt mai... suportabili.
Aș putea scrie o carte despre așa ceva.
Poate chiar o voi face.
Cât despre tine, frate? Ce-ți mai face inimioara?
- A fost frântă de o călugăriță. - O călugăriță? Ca și Eloise?
Îți vei petrece întreaga viață trimițându-i scrisori?
Aș fi în stare de așa ceva, dac-aș ști unde e.
- Cu siguranță, poți afla. - Asta-i și intenția mea.
Minunat. Amândoi putem scrie cărți.
Tăierea părului tău reprezintă un simbol...
al renunțării tale la fumusețea lumească...
...care, acum, e în slujba Domnului Nostru,
Iisus Hristos.
Vei fi o mireasă a lui Hristos.
O servitoare a lui Hristos...
Hristos va fi iubirea ta...
Pâinea ta...
Vinul tău...
Apa ta...
Destoinice Lord...
ești de acord, acum când Dumnezeu ne privește,
să o accepți pe Alteța Sa Sancia, Ducesa de Squillace,
ca și supusă soție?
- Da. - E mult prea frumoasă.
O urăsc.
Dacă urăști frumsețea, dragă surioară, înseamnă că te urăști și pe tine.
Foarte bine. Atunci o voi iubi.
Însă în adâncul sufletului, încă o mai urăsc.
Am aflat că poți iubi și detesta, în același timp.
Există un poem, nu-i așa, care spune exact lucrul ăsta.
Odi et amo.
Mult prea scumpă domniță,
ești de acord, acum când Dumnezeu ne privește,
să-l accepți pe destoinicul Lord Joffre ca și supus soț?
Da.
Sărăcuțul Joffre.
Merită ceva mai bun decât Napoli.
De când te pricepi la descendențe?
Am auzit ce se vorbește despre cumplitul ei tată.
Și crezi ce se vorbește?
De ce Napoli?
Tatăl nostru are un domeniu de protejat.
Și Sancia îl va proteja?
Va trebui să așteptăm să vedem ce se întâmplă.
De-acum ești duce de Squillace, Joffre Borgia.
Cum te simți?
- Unde e Squillace? - Habar n-am.
Însă eu sunt ducesa acelui loc.
Cred că e un castel pe undeva, la sud de Napoli.
Și un lac... ca și zestre.
Trebuia să-mi dea și mie ceva, așa că mi-au dat Squillace.
- Promite-mi c-o să fii amabilă cu el. - Cât de amabilă?
- E frățiorul meu. - Da...
Însă cât de amabilă?
- Cum ești acum... - Cred că se poate...
- O să fii? - Da.
Noapte bună, pajilor.
Asta, dacă nu vreți să rămâneți toți cu noi.
Nu...
E prea mult chiar și pentru ducele și ducesa de Squillace.
Așadar, soțule, ești pregătit?
Vei avea războiul dorit, cardinale.
O să am nevoie de un singur lucru de la tine.
Vă rog, stăpâne.
Nimeni nu va pune la îndoială comportamentul trupelor mele.
Al căpitanilor mei, al generalilor mei, al soldaților mei.
Vei avea războiul dorit...
Însă va fi purtat așa cum știu francezii!
Traducerea și adaptarea: Ionuț666, Felixuca & Shadow
www.niftyteam.ro; www.titrari.ro Pentru comentarii: www.tvblog.ro