THE BORGIAS Sezonul 1 Episodul 7
Traducerea: Ionuț666/Felixuca/Shadow Nifty Team si Titrări.ro
Spune-mi, cardinale, care e cuvântul în italiană pentru tun?
Nu avem un asemenea cuvânt, generale.
Dar pentru praf de pușcă? Recul? Baterie? Ghiulea?
Artilerie?
M-ați pierdut.
Atunci veți avea nevoie de un nou limbaj.
Italia ta va fi curând asurzită de sunetul tunurilor.
Nu face gălăgie.
- Suntem ascultați? - Nu.
Dar păstorul așteaptă să-mi cer iertare... răsunător.
L-ai abuzat cumva?
- Îngrozitor. - La fel cum ai făcut cu mine?
Abuzul a fost diferit, draga mea.
- Joffre, ești în grădină? - Da, mamă.
- Vrei să vii lângă mine, te rog? - O clipă.
Soțul meu se joacă cu porumbeii.
- E pe placul tău? - E o dulceață.
Dar îi lipsește bărbăția ta.
Atunci trebuie să mă chemi, când ai nevoie de mine.
Trebuie să mă întorc la soțul meu dimineață.
- De ce? - Pentru că e soțul meu.
Pentru că tatăl nostru are nevoie de alianța sa.
Ar trebui să te țin aici în lanțuri și bănuiesc că ai fi mai fericită.
De ce te îndoiești de fericirea mea?
Pentru că s-a întâmplat ceva, știu asta.
- Ce știi? - Ochii tăi.
Nu mai plutești de fericire.
- Unde se ascunde sora mea cea mică? - Sunt soția lordului Sforza, frate.
Dacă îți va face vreun rău, îi voi face și eu lui.
Atunci ar fi înțelept să fie bun cu mine.
- Care sunt plăcerile lui? - Vânatul. Patul conjugal.
Deja îmi displace.
Dar a avut un accident, frate. Iar acum nu și le mai poate satisface.
- Un accident fericit? - Da. Dumnezeu e bun.
- Dar își va reveni? - Da, din nefericire.
Nu mai ești un copil, surioară.
Nu-l voi ierta pentru asta.
A fost un motiv pentru căsătoria mea, frate.
Amintește-mi de el.
Suntem binecuvântați de prezența cardinalului aici.
Din păcate, maică superioară, treburile unui cardinal
sunt copleșite de administrarea oamenilor.
Îndatoririle noastre spirituale sunt prea ușor date uitării.
Dar contribuția ta pentru abație
și pentru refacerea ei este mult apreciată.
Iar noua noastră maică, sora Martha, are cea mai divină voce de contralto.
Soră Martha?
Simt cumva nesiguranță în tonul tău, cardinale?
Poate.
E nepotrivit, cu siguranță.
Tu ești cardinalul care donează pentru surorile Sf. Cecilia.
Deși chiar și eu pot vedea ironia din asta.
- Ai știut? Când ai ales mănăstirea asta? - Am aflat după ce mi-am depus jurământul.
Să renunț la responsabilitățile mele?
- Să-l las pe alt cardinal? - Nu.
Nu voi scăpa niciodată de tine. Știam asta.
Nu mă poți atinge, cardinale. Niciun bărbat n-o mai poate face acum.
Cel care mă atinge, care e în sufletul meu,
care mă vizitează în fiecare noapte a murit cu multe secole în urmă.
Atunci am un alt rival.
- Și nu-l pot ucide. - Spui blasfemii.
Nu crezi că ești în puterea Lui Dumnezeu?
Nu.
Eu îmi fac propriul destin.
- Mi-ai cerut libertate. - Și mi-ai dat-o.
Tu ai făcut să ajung aici.
Îmi petrec zilele în penitență și, destul de ciudat... în pace.
Tu ai o putere, cardinale Cesare Borgia,
o putere, un destin, pe care nici măcar tu nu-l recunoști.
Mi-ai citit sufletul, cu istețimea Diavolului însuși,
și m-ai trimis către Dumnezeu.
Poți folosi acea putere pentru bine sau rău
dar sunt sigură că va fi folosită, și întreaga Italie va fi schimbată de ea.
Ești clarvăzătoare, soră Martha?
Nu, dar cred că am văzut ce îți călăuzește sufletul.
Nu voi iubi un alt bărbat.
Și ar trebui să pleci acum, cardinale.
E interzis.
Soră Martha?
Soră.
- Ai cerut să vin singur, tată. - Da, fiul meu.
Avem informații că mai bine de 25.000 de soldați francezi
mărșăluiesc către Milano.
Dumnezeule!
Într-adevăr. O apocalipsă.
E un marș lung din Franța până în Roma. Orice se poate întâmpla.
Milano le va acorda trecere liberă.
Maurul și-a exprimat intențiile foarte clar.
- Dar Florența? - Tu să-mi spui. Tu ai vizitat-o.
Florența ascultă de sfătuitorul ei.
Iar sfătuitorul se numește Niccolo Machiavelli.
Am înțeles din spusele lui că Florența nu va face nimic.
Dacă teritoriile ei nu sunt invadate.
- Și dacă vor fi? - Vor face ceva.
Acest ceva s-ar putea să nu fie de ajuns pentru noi.
Armatele franceze ar putea schimba total ecuația!
- Colegiul cardinalilor a aflat? - Nu, dar va afla.
Și deja ne putem imagina ce conflict va fi, fiecare împărțindu-se în bisericuțe.
Ne confruntăm cu o bătălie pentru propria noastră supraviețuire.
Mi-e frică de tunet, Paolo.
Deseori se aude înaintea ploilor de vară.
Nu! Unde îți e imaginația?
E Dumnezeu care-și drege vocea. E Zeus care-și încordează mușchii.
E soțul meu care aruncă bastonul.
Va putea merge curând.
Ce vom face fără dragostea noastră?
- Ne putem iubi pe ascuns. - Deja ne iubim pe ascuns.
Știai că nu va dura pentru totdeauna, nu-i așa?
De ce nu?
Din nou, unde îți e imaginația?
Nu l-ai citit pe Boccaccio, pe Petrarca?
Știi că nu știu să citesc.
Dacă știai, ai fi aflat.
Tinerii iubiți sunt întotdeauna blestemați.
Doamna mea!
Ce ai făcut?
Vino încoace!
Ești... udă, doamna mea.
Sunt, domnul meu. Ploaia poate face asta.
Vreau ca soția mea să se usuce înainte de cină.
Da, domnul meu.
Și nu vreau să o mai văd udă niciodată.
- Acel grăjdar tânăr... - Paolo, domnul meu?
Vreau să-i vorbesc mâine.
Vărul tău, principele din Milano,
e acum gazda armatelor regelui Carol din Franța.
Îmi imaginez că nu pentru mult timp.
Într-adevăr. Le permite trecere liberă armatelor
prin teritoriile sale din sud.
Atunci trebuie să ne rugăm pentru mântuire.
Cum crede că va trata papa această trădare?
Trădare?
Mi s-a spus că armatele franceze amenință Napoli, nu orașul sfânt al Romei.
Așa că vor trece prin Roma,
dacă ajung atât de departe și vor lăsa orașul sfânt așa cum este.
Ce alt deznodământ ne-am putea dori?
Cred că știi, cardinale Sforza,
că Della Rovere are altă țintă.
- Înlăturarea Sfântului Părinte. - O problemă gravă, într-adevăr.
- Și cu câteva precedente. - Care-i poziția domniei tale?
Eu însuși am votat în favoarea Sfântului Părinte.
Atunci putem conta în continuare pe sprijinul tău?
Da, desigur.
- Ce altceva ai avea să-mi spui, fiul său? - Într-adevăr.
Ce altceva, cardinale Borgia?
Ar fi înțelept să fii sincer în această problemă, cardinale.
Ai un alt văr căsătorit cu sora mea. Ar fi înțelept ca și el să fie la fel.
Să-i spun eu sau tu?
Sau să-i lăsăm responsabilitatea surorii tale, Lucrezia?
- O să vorbești cu grăjdarul? - Voi vorbi, doamna mea.
Despre ce, dacă pot întreba?
Îl voi pune să pregătească caii. Trebuie să mă întorc în șa.
Domnul meu.
- Ești sigur că e bine, domnul meu? - Piciorul meu se vindecă, slavă Domnului.
Așa cum vom vedea în seara asta.
- În seara asta? - Da.
Am dormit singur prea mult timp.
- Doamna mea. - Domnul meu.
- Ești o viziune a frumuseții. - Chiar și pentru o Borgia?
Frumusețea ta nu a fost pusă niciodată la îndoială.
Doar familia ta.
Și apropo de familie,
întregul principat va aștepta un moștenitor în curând...
Atât de curând?
Nu trebuie să-i dezamăgim, nu-i așa?
Domnul meu!
Lasă-mă să te ajut.
Îmi pare rău, domnul meu.
Nu!
Armatele franceze se îndreaptă către zidurile orașului Lucca.
Atunci trebuie să trecă de Lucca pentru a ajunge în Roma?
Iar Lucca nu se va împotrivi.
Poate că piciorul Italiei noastre iubite ne va oferi niște consolare.
- Nu, Rodrigo. - Ce?
Napoli ne e interzis?
Și colinele Romei?
Ca să nu mai spun de Florența și de Milano.
E perioada aceea din lună, Rodrigo.
- Deci ne e interzis să intrăm. - Așa se pare.
Bărbații o văd ca pe o necurățenie.
Noi nu suntem ca restul bărbaților, Giulia Farnese.
Să sperăm că sângele ăsta nu-i o prevestire.
Vor deschide porțile, stăpâne.
Dar mai întâi vor să discute condițiile.
Să le arătăm ce condiții punem noi.
- Foc! - Foc cu tunurile!
Astea-s condițiile mele.
- Căpitani! - Înainte!
Atacați!
- Să-i domolesc, stăpâne? - Nu. Lasă-i în voia lor.
Jefuiți totul!
Ce poate justifica un asemenea măcel?
E război, cardinale, atâta tot.
Ți s-ar fi predat de bunăvoie.
Așa cum toată Italia mi se va preda acum.
Văd castele în flăcări.
Văd sângele scurgându-se pe străzile orașelor.
Tu, cardinale Della Rovere, vei da naștere Apocalipsei?
Tu ești... preotul cu strai roșu?
Nu mănânci nimic, cardinale?
Alteță, nu mi-e poftă.
- Poate ar trebuie să mă retrag. - Nu! Nu-ți permit!
Tu ne-ai invitat la măcelul ăsta.
Vei fi, cel puțin, părtaș la el.
- Dar, stăpâne... - Vei lua cina cu noi!
Nu te vei retrage!
O armată e o fiară, cardinale. Și fiara cere hrană!
Crezi că soldații trăiesc din solda pe care le-o dau?
Crezi că mărșăluiesc cu mine pentru câțiva bănuți?
Nu.
Vor prada de război a învingătorului.
- Desigur. - Victoria.
Orașul va fi pustiit până la răsăritul soarelui.
Știi de ce, cardinale?
Știu că nu va mai fi nevoie de un atac ca acesta,
că vestea se va răspândi ca flăcările într-un hambar,
că altă șansă poate că nu vor mai avea.
Erau nerăbdători să ajungă la Florența.
- Crezi că va opune rezistență? - După această seară, mă îndoiesc.
Dar ne păstrăm speranța, nu-i așa, cardinale?
- Atunci pot cere ceva, Alteță? - Te ascultăm, cardinale.
Atunci vă cer îngăduința
de a intra în Florența înaintea armatelor domniei tale.
Voi negocia orice condiții are Înălțimea Ta,
ca să evităm un măcel ca acesta.
Nu-i plac carnagiile. Generale, ce condiții punem noi?
Libera trecere a trupelor noastre prin Republica Florentină.
25.000 de soldați găzduiți de populația Florenței.
200.000 de ducați pentru cheltuielile armatei.
Vrei să plătească pentru invadarea republicii lor?
200.000 de ducați sunt puțini.
- Costurile de până acum sunt duble. - Atunci să fie 400.000.
Stăpâne, eu aș cere, ca semn de bună credință,
ostatici din toate familiile cu greutate din Florența.
Sunt cereri nespus de aspre, Înălțimea Ta!
- Poate nu le vor accepta. - Atunci să ne pregătim de luptă.
Am privit în sus...
și-am văzut un cal alb pe care călărea Moartea.
Avea putere asupra unui sfert din Pământ,
să ucidă cu sabia, cu foamete, cu ciumă...
și cu fiarele Pământului!
Și luna... luna plină era roșie...
și stelele căzut-au din cer!
Iar cerul... s-a tras înapoi,
ca un sul de pergament, răsucindu-se iar și iar...
iar munții și insulele...
fură sfâșiate de pe fața Pământului!
Soarele se făcu negru!
Negru ca pânza de sac!
Tată, îți aduc vești despre Apocalipsă.
Dacă mă mai poți auzi.
Regele francez a spulberat Lucca. Armatele lui vin spre Florența.
Dar ținta lor... este frumosul tău regat Napoli,
pe care poate va trebui să-l părăsim.
Tată...
Tată, dă-mi măcar un semn!
...acum și-n vecii vecilor.
Amin.
Ai aflat ce s-a petrecut în Lucca?
Întreaga lume a auzit, tată.
Regele Ferrante a murit.
Într-adevăr.
Oare s-a căit pentru păcatele lui?
Simțurile și mintea i se stinseseră de ani întregi.
Dar tronul din Napoli e în sfârșit liber.
Alfonso va cere să fie învestit.
Și regele Franței are pretenții asupra lui.
Armata lui se îndreaptă spre Florența.
- Trebuie să ne strângem forțele. - Despre ce forțe vorbești?
Armatele statelor papale. Ale familiei Sforza.
Principii din Romagna.
Crezi că pot ține piept armatei franceze?
- Doar pe ei îi avem. - Și cine-i va conduce?
Gonfalonierul, ducele de Gandia, Juan Borgia.
Ești orbit de iubire, tată.
Te-ai gândit la altcineva?
Tată...
Dă-mi mie comanda. Voi face ceea ce trebuie.
N-ai experiență în luptă, fiule.
- Și Juan are? - Da.
Pentru asta a fost educat. Pentru asta îl pregătesc de-o viață.
A jucat jocuri de război, tată. Nu știe cum e în realitate.
Îl vor sfătui condotierii.
Dacă Florența le va ține piept francezilor,
atunci poate că vom câștiga timp.
Și crezi c-o va face?
Vom excomunica Florența dacă primește armatele franceze.
Vei excomunica întregul oraș, Eminența Ta?
Familia Medicii, Pazzi, Machiavelli, întreaga "signoria" a orașului.
Și pe Savanarola îl vom arde pe rug.
Nu mai suferim nicio încălcare a poruncilor noastre.
Atunci trebuie să excomunici jumătate din creștinătate.
Așa-i.
Pentru că jumătate din lume ne e potrivnică.
Nu vom tolera erezia, apostazia asta!
Acesta e Tronul Sfântului Petru!
Suntem vocea Dumnezeului Viu!
Vom sta pe tron până la moarte
și focul Iadului îi va mistui pe cei ce ni se pun împotrivă!
Cu toții...
vom fi puși la grele încercări.
Și sunteți fie cu noi...
fie împotriva noastră.
Prin aceasta, îl excomunicăm...
pe acel apostat eretic...
cardinalul Giuliano Della Rovere.
Vă cerem susținerea în această declarație solemnă.
Vă cer acceptul.
Ridicați mâinile, Eminențele voastre.
Vă rog.
Sfinția Ta, vicecancelarul poate vorbi?
Da... cardinale Sforza. Poate.
N-ar fi un gest prea înțelept...
să folosim cea mai solemnă sancțiune a Bisericii...
pentru atâta lucru.
Ce vrea să spună vicecancelarul?
Indiferent de excomunicare, invazia va continua.
Ar trebui să ne învățăm să acceptăm realitatea.
Te poți socoti norocoasă, domniță, că nu mai ești o Borgia.
Ce vrea să spună stăpânul meu?
Armata franceză a trecut prin Milano.
Vărul meu, Ludovico, le-a permis trecerea prin ducatul său.
Dacă Republica Florența nu le va opri înaintarea,
nimic nu-i va împiedica să ajungă la Roma.
Nu mă pricep la politică.
Dar știi destul încât să realizezi că zilele tatălui tău sunt numărate.
Voi fi întotdeauna fiica lui.
Și dacă nu mă înșel,
armatele familiei Sforza, ale tale și ale verișoarei Caterina
i-au jurat credință.
În ajunul nunții ai făcut această promisiune.
Și nu ți-ai călca, odată dat, cuvântul.
Verișoara Caterina deja a făcut-o.
Dar tu, stăpâne... n-ai fi atât de lipsit de onoare.
E un gest dezonorant să ajut la înlăturarea unui papă Borgia?
Poate e la fel de dezonorant
ca scoaterea unei turme de porci dintre zidurile Vaticanului.
Ți-e rău, domnița mea?
Poate am fost jignită de vorbele tale.
Îmi cer iertare pentru c-am vorbit atât de deschis.
Înțelege că dacă Florența permite accesul trupelor franceze,
atunci armatele Sforza se vor alătura celor franceze.
E nechibzuit, domnul meu, să mă neliniștești în felul acesta.
Stăpână...
Veniți.
În cine putem avea încredere...
într-un oraș putrezit, numit Roma?
Poți avea încredere în mine.
Familia Sforza din Milano... ne-a abandonat.
Oare familia Sforza din Pesaro a făcut același lucru?
Fiica ta s-a căsătorit cu unul... Ea ar trebui să știe.
Dar n-am nicio veste de la ea.
Mă întreb dacă accepți să călătorești până la Pesaro, să afli ce știe?
Cu plăcere.
- Îți vom duce dorul. - Și eu o să vă duc dorul.
O să sufăr fără prezența ta, dacă gândul ăsta te liniștește.
Am avut un duhovnic când am intrat în tagma preoțească.
Un călugăr franciscan, cel mai sfânt om pe care l-am întâlnit.
Ieșeam din confesionalul său...
ca un băiețel purificat de roua dimineții.
Netulburat... curat...
Tânjim după o asemenea limpezime, în aceste vremuri.
Cheamă-l la Roma... cât timp eu sunt la Pesaro.
Regele Franței solicită ca Florența să permită accesul trupelor sale.
Desigur...
25.000 de soldați vor fi găzduiți de localnici.
Va fi nevoie de votul din signoria.
Ați auzit ce s-a întâmplat la Lucca.
- Sunteți de acord? - Da.
Solicită o taxă de 400.000 de ducați pentru costurile invaziei.
Dumnezeule! Câtă nerușinare!
- Suntem de acord. - Da?
Trebuie să plătim pentru privilegiul de a fi invadați?
Ați auzit ce s-a întâmplat la Lucca.
Ce s-a întâmplat la Lucca îmi pare a fi o operă de geniu.
Solicită ostatici din următoare familii, ca dovadă de recunoștință:
Familia Medici.
Da...
- Familia Pazzi. - Da.
- Familia Gilberti. - Da.
Iar acum, scumpul meu Lord Medici, dacă tot ați capitulat Republica Florența,
ne putem desfăta cu puțin vin?
În fața noastră e un adevărat geniu, cardinale.
Dv. sunteți capabil de așa ceva?
Ați fost vreodată martorul unui măcel, domnule ambasador?
Așadar... să bem.
În cinstea adevăratului Dumnezeu, măcelul...
Am auzit zvonuri despre excomunicare dv., cardinale.
Într-adevăr. Și eu am auzit același lucru despre dv.
Despre mine?
Am auzit zvonuri că întreaga Florența ar putea fi excomunicată
dacă orașul se predă francezilor.
În cazul acesta...
depinde ce înțelege fiecare prin "a se preda".
Regiment, stai!
Îi spun bun venit Alteței Sale Regale și armatelor franceze
în mândrul oraș Florența.
Însă ar fi mai chibzuit, Alteța Voastră,
dacă ați mărșălui prin mândrul nostru oraș
cu lancea în poziție defensivă.
În poziție defensivă?
Lancea ridicată reprezintă un simbol al cuceririi.
Iar mândra Florența încă n-a fost cucerită.
Dimpotrivă... vă întâmpinăm cu brațele deschise.
- Domnule Machiavelli... - Alteța Voastră?
Lancea noastră în poziție defensivă nu ne asigură accesul în orașul vostru.
Poate, Alteța Voastră...
Ar fi mai bine dacă ar fi orientată înspre înapoi...
Așa ce simbol ar mai reprezenta?
Infinita dv. ingeniozitate.
- Doamna mea... - Am ajuns unde trebuie?
Reședința Lucreziei Borgia?
- Sforza. - Sforza...
Doamna Giulia Farnese, stăpâne.
Frumoasa Farnese...
Dați-mi voie să v-o prezint pe verișoara mea, Catherina Sforza.
- Reputația dv. e bine cunoscută. - La fel și curajul dv.
- Trăim vremuri de restriște. - Așa e.
Unde e cea pe care vreau s-o văd? Scumpa ta soție, Lucrezia?
- Nu se simte bine. - Sper că nu e nimic serios.
Mașinațiunile Italiei noastre au neliniștit-o.
Toți suntem neliniștiți.
Papa ascultă de tine... Giulia Farnese.
Uneori...
Lămurește-ne...
Va rezista acestei invazii franceze?
Va aduce vărsare de sânge și măcel în jurul nostru?
Știți ce înseamnă vărsarea de sânge, nu-i așa, doamnă Sforza?
Eu mi-aș păstra armatele pentru războaie pe care le pot câștiga.
În caz că mă întrebați dacă va renunța la scaunul papal...
Răspunsul e: niciodată.
Cu ce armate îi va înfrunta pe francezi?
Cu armatele statelor papale.
Cu armatele lorzilor de Romagna, ale celor din Colonna...
Ale familiei Salviati, ale familiei Sforza...
Înseamnă că suntem osândiți.
Ba nu... Casa Borgia e cea osândită.
Armatele Casei Sforza vor rămâne unde le e locul: în Romagna.
Cum rămâne cu mariajul domnului cu Casa Borgia?
Ce-i cu el?
Veți lăsa aceste armate franceze să se îndrepte spre Roma și veți face...
...ceea ce fac toți din Italia. Absolut nimic.
Ați discutat acest strașnic plan cu scumpa dv. soție, Lucrezia?
E prea tânără să înțeleagă asemenea probleme.
Ne recunoști, frate Raphael?
Cu mare greutate, Sfinția Voastră.
Vreau să fiu... din nou, un simplu preot,
și să-mi descarc sufletul în fața ta.
Am fost abătut de la chemarea mea...
...de deznădejdile acestei lumi.
E un lucru foarte grav.
Dar papa e un conducător al oamenilor.
Așa e, el doar face voia Domnului,
însă mai trebuie să și conducă statele papale, orașul Roma...
Trebuie să fie un mediator între toți regii creștinătății...
Dumnezeu ni se arată prin intermediul lumii în care trăim...
Nu ne cere să schimbăm lumea, doar să trăim o viață dreaptă.
O mare încercare... mă așteaptă.
La Roma, pe scaunul Sfântului Petru, regele Franței, împreună cu un cardinal...
vor să mă destituie.
Dacă asta e voia Domnului, ar trebui să accept lucrul ăsta?
Să renunț la poziția mea... să te urmez în munții Apenini
și să trăiesc viața Sfântului Francis?
Ai primit această poziție cu un motiv, Sfinția Ta.
- Ești sigur, frate? - Ai fost ales.
Ai o datorie de împlinit.
Ești bărbat... Normal că ai păcătuit...
De multe ori ai greșit, fără-ndoială...
Însă poziția ta e rolul pe care Domnul l-a ales pentru tine.
Cu asta n-ai voie să greșești.
Și... să nu ai nicio îndoială... Dumnezeu te privește îndeaproape.
Dacă-ți deschizi inima în fața Lui, El îți va fi călăuză.
Acum imploră iertare pentru păcatele tale
și sufletul tău va fi curat.
Djem e din nou în visele mele, Giulia. Nici acum nu poate vorbi.
Poate cineva să facă malarie în ținuturile astea muntoase?
Și aici sunt tot felul de suferințe, însă eu n-am auzit de ele.
Suferi, Lucrezia. Descrie-mi suferința ta.
Mă trezesc... cu grețuri.
Dau afară tot ce-am mâncat în seara de dinainte.
- Am nădușeli... din când în când. - Când ai nădușeli?
Dimineața e cel mai rău.
Soțul tău... trece nopțile prin patul tău?
A avut un accident de vânătoare. A dormit singur de când a căzut.
Ce ciudat...
Trebuie să plecăm din castelul ăsta la răsăritul soarelui,
înainte ca lordul Sforza să se trezească.
Ai vreun prieten de încredere pe aici?
O servitoare... Francesca.
Un grăjdar... Paolo.
- Ai încredere în grăjdarul ăsta? - În totalitate.
A fost drăguț cu tine?
A fost singura mea alinare de aici.
Atunci el ne poate face rost de cai.
Ai spus că e ciudat.
De ce e ciudat, Giulia Farnese?
Pentru că, Lucrezia, draga mea...
Cunosc semnele suferinței tale... Nu e malarie.
Ești însărcinată.
Subtitrare de Ionuț666, Felixuca & Shadow Nifty Subtitles Team; titrări.ro
www.niftyteam.ro; www.titrari.ro Pentru comentarii www.tvblog.ro